Весела Василева
Самота

chitanka.info

В полето малките цветя

към слънцето растат с еднакъв устрем

и сигурно една е цветната душа

и малките им, цъфнали сърца

туптят в еднакъв ритъм.

Но ний сме господари на света,

та ний сме хора — и по цялата земя

е всеки сам за себе си, един,

във сложни чувства бие нашето сърце,

и свои, много мисли има всеки.

Ще бъдеме разделяни навеки,

понякога ще сплитаме ръце

и ще се губим във желание

животът ни едно да стане,

да няма нищо пазено и скрито,

да бъдеме един за друг открити

и да се чувстваме в света

отърсени от самотата.

Но никога не ще постигне

никой между нас

поне в един-единствен час

да разруши преградата, издигната,

завинаги скрепена. —

И само нявга, отрезвени

от вечната и търсена лъжа,

ще гледаме отвъд високата стена,

отвъд лица и думи

— една загубена звезда в простора,

и чужда и далечна, всред другите звезди, —

в сърцето ни ще студенее мъка и умора,

ще стискаме ръка в ръка

и ще си казваме, едва — че сме сами.

1939 г.

Издание:

Весела Василева. „Стихотворения. Лирични фрагменти. Писма.“, С. 1990 г., Издателство Български писател. Съставители: Ангелина Василева-Огнянова, Блага Димитрова, Невена Стефанова. Редакция и бележки: Блага Димитрова. Предговор от Петър Динеков.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.